EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Hør her.
Min bedste vens kone er genfødt kristen,
og vi kan slet ikke enes.
Forleden ringede hun og skældte ud.
Hun sagde, jeg påvirkede hendes mand negativt,
fordi han kaldte hende noget grimt.
Jeg sagde: "Hvad?
Kaldte han dig en bitch?"
Hun sagde: "Nej, Anthony.
Han kaldte mig ikke ordet med B."
Jeg sagde: "Nå da.
Kaldte han dig en møgso?"
Hun sagde: "Nej." "Nå, så har han det ikke fra mig."
Det var nok den bedste indledende joke nogensinde.
Selvom I aldrig har hørt om mig, og det tvivler jeg på,
så hører I den joke og tænker: "Jeg er med.
Han er pissebegavet."
Min søster har lige fået et barn.
Hun fik det for at redde forholdet,
men jeg taler stadig ikke med hende.
Det kommer til at tage en evighed.
Livet kan være sjovt indimellem. Jeg kan ikke sige så meget nu,
men først på ugen fik jeg den bedste opringning i mit liv.
Fem minutter senere fik jeg et opkald til om,
at min far var på hospitalet.
Jeg sagde: "Det fik jeg lige at vide."
Jeg vil ikke give jer et forkert indtryk.
Jeg hadede ikke min far.
Min far var ikke slem.
Jeg så for eksempel aldrig nogensinde
min far slå min mor.
Han var hurtig, og man kan ikke...
Man kan ikke undervise i fart, der kommer herfra.
Da jeg var 13,
fik min mor Parkinsons,
og min far gav straks op.
Han sagde: "Det kan jeg ikke leve med"
og pakkede bilen.
Som 13-årig
måtte jeg smøge ærmerne op og sige: "Okay.
Jeg tager med far.
Mor har vist brug for at være alene."
Ligesom mange andre fyre
glemmer jeg aldrig
første gang, jeg så min fars penis.
Jeg sagde: "Far,
lad være med at sende de sms'er."
Da jeg var barn, kom familien vidt omkring,
men nu er de smældfede.
For at give jer et indtryk af, hvor skør min familie er,
så er jeg ikke engang det største røvhul i familien.
Jeg har en fætter.
Alle hadede den fætter. Min egen familie hadede den fætter.
For et par år siden
faldt min fætter af en hest og brækkede nakken.
Vi kalder det Superman-ulykken.
For den hest er en helt.
Da jeg gik på high school, ansatte de en blind pedel.
Han var 100% blind.
De andre elever lavede fis om,
at han blev blind af at onanere for meget.
Dengang troede jeg på det.
Jeg var ung og vidste ikke bedre.
Først da jeg blev ældre og klogere, indså jeg, at det var en skrøne, de brugte
til at forklare, hvorfor han altid onanerede.
En af mine venner lider af narkolepsi.
Narkolepsi er virkelig vildt.
Det ene øjeblik sidder vi og sludrer, som om alt er normalt.
I det næste har jeg sex.
Fattede I alle den?
Hvis I ikke forstod den, så skidt.
Den næste joke minder om den,
men den er dum.
En af mine venner fra high school er læge og arbejder nu på en skadestue.
Han fortalte mig engang, at 25% af hans arbejde er
at trække sære genstande ud af røven på folk.
Vi snakker ikke så meget sammen mere,
men jeg ser ham tit.
Hvis I ikke forstod de jokes, hvordan fandt I så ud af Netflix?
Jeg bor i Los Angeles,
som du ønsker, du kunne.
Jeg er glad for mit hus.
Jeg er ikke så glad for naboerne.
Jeg bor på samme gade som tre familier, der er Jehovas Vidner.
Uanset hvor mange gange jeg siger: "Nej, bestemt ikke,"
så kommer de to gange om ugen
og siger: "Anthony,
hold op med at kaste sten mod vores huse."
"Pres ikke jeres religion på mig."
De er ikke de værste naboer.
Naboen ved siden af er en mand på 90,
som lider af Alzheimers.
Hver eneste morgen kl. 9
banker han på døren og spørger, om jeg har set hans kone.
Det betyder, at hver eneste dag kl. 9
skal jeg forklare en mand på 90, som har Alzheimers,
at hans kone har været død ret længe.
Jeg har overvejet at flytte.
Jeg har overvejet at lade være med at åbne døren,
men ærligt talt,
så er det værd at åbne bare for at se hans glade smil.
Af en eller anden grund er den joke populær.
Min bedstemor er dement nu.
Hun glemmer, hvem hun er, forlader huset og farer vild i timevis.
Det er et problem.
Jeg bandt derfor en klokke om halsen på hende.
Det lyder måske umenneskeligt,
men problemet er løst.
Jeg mener, den tingest...
...er meget tung.
Hvis du ikke griner nu,
er problemet din fantasi.
Bliv ikke vred på mig, fordi du ikke ved, hvor store klokker kan være.
Nogle uger efter min farfar døde,
fandt min far et kæmpearsenal
af vintage pornografi.
Det var pinligt, så meget vintage pornografi der var,
så jeg gav farfar skylden.
Min farfar døde for et par år siden, men han døde som en konge.
Ingen var vrede.
Farfar døde på den bedst mulige måde.
Farfar døde i en hængekøje på Hawaii
ved solnedgang.
Sådan vil jeg også dø.
Kvalt ihjel.
Det virker sjovt.
Sommetider tænker jeg på, om jeg kunne myrde en anden.
Kan jeg tage en andens liv?
Og så tænker jeg:
"Nå ja, Debbie."
Hvordan glemmer man Debbie?
Hun var anderledes.
Nu vi taler om anderledes,
så var jeg til lægen for et par uger siden og opdagede, at jeg er anderledes.
Jeg var til lægen og fik taget en blodprøve og fik resultatet.
Lægen sagde, at min blodtype
er O-negativ.
Ved I, hvad det betyder?
At jeg er pissegod.
Jeg er en universel donor.
Jeg kan give blod til alle i verden,
som også har AIDS.
Jeg er ikke bange for at sige det,
Jeg hader stort set
alle religioner i hele verden.
Jeg gentager:
Jeg hader stort set alle religioner i verden.
Vidste I, at der er en religion, der hedder Kristen Videnskab?
De tror,
at selvom deres børn er syge og døende,
og de bare skal give dem lidt medicin for at redde dem,
så forbyder deres tro dem at give deres børn medicinen.
Det er den eneste gode religion.
Jeg sagde: "Giv mig en kop, jeg kan stille tandbørster i."
Hør her. Det er meget fint med vittigheder.
Jeg vil bruge et par minutter på at tale om noget, der er vigtigt for mig.
Jeg vil indlede med at sige, at der er mange,
der siger, at komikere bør holde sig til komedie
og lade være med at tale om andet.
Jeg er uenig.
Standupkomedie behøver ikke altid at være sjovt.
Det behøver ikke altid at være underholdende.
Sommetider handler det om at sige sandheden.
Sommetider handler det om at udpege det, der er forkert i verden,
også selvom det er upopulært.
Så giv mig en chance.
Med alt det dårlige der sker i USA nu,
og I ved sgu godt, hvad jeg taler om.
Med alt det skidt der sker her i landet nu,
gør det mig mest tosset, at der er så mange, der ser det ske,
og så flipper de ud over småting.
Det, der irriterer mig mest nu,
er folk, der ser det skidt, der sker,
og så overreagerer de over noget, der er skide lige meget.
For eksempel...
Har du nogensinde tabt et barn?
Hold op, hvor folk overreagerer.
Hvis du taber en baby i USA nu,
så farer folk i flint, før babyen rammer gulvet.
Det gør ikke så meget.
Hvor ved jeg det fra?
Fordi jeg gør det hele tiden.
Faktisk tror jeg ikke, at jeg har holdt et barn...
...så længe som påkrævet.
I tænker måske: "Anthony, hvordan kunne du tabe et barn?"
Har I holdt et barn?
Hvordan kan I lade være?
Det er så let.
Det er en proces med to trin.
Måske mindre.
Hvis I spørger: "Anthony, hvorfor får du lov til at holde babyer?"
Svaret er let:
Forsømmelse.
Jeg er vild med det. Det er en hobby.
Den eneste ulempe ved det er, at det er pinligt.
Folk vil have mig til at skamme mig, når jeg taber et barn.
Selvom jeg næsten altid prøver at få det til at ligne et uheld.
Derfor er det fint. Har du prøvet det?
Har du tabt et barn
og samlet det op, før der var nogen, der så det?
Jeg lyver ikke.
Den bedste følelse i verden.
Du giver barnet tilbage, og ingen ved bedre.
Især
ikke det barn.
Det skete i sidste weekend.
Jeg var til fest.
En af mine venner sagde: "Jeg skal på toilettet.
Holder du mit barn?"
Og jeg siger sandheden.
Jeg er 100% ærlig.
Jeg siger: "Ja...
i et øjeblik."
Jeg holdt barnet 30-45 sekunder. Personlig rekord.
Jeg tabte barnet.
Jeg samlede det op, før nogen så mig.
Det var også tæt på.
Jeg måtte løbe tre etager ned.
Jeg forstår ærligt talt ikke, hvordan loven fungerer her i landet.
Jeg synes, den er urimelig og alt for forvirrende.
Her er et eksempel.
En af naboens børn klatrer i et træ på deres grund.
Han falder ud af træet og lander på mit stakit.
Nu skal jeg hyre en advokat,
hvis jeg vil beholde min halvdel af ungen.
Det er urimeligt.
Hvem betaler mig for at udstoppe ham?
Jeg har en nevø på to år.
Han er to år
og har allerede været på hospitalet 27 gange,
fordi han spiser småpenge fra gulvet.
Hvad satan?
Ærligt talt,
jeg kan ikke smide småpenge nok.
Nu siger jeg noget overraskende.
I bliver fuldstændigt chokerede. Klar?
Jeg kan ikke lide børn.
Der er en pige på ni år,
en lille pige på ni år.
En lille pige på ni år, som bor i mit kvarter,
med glasøje.
Hun gør mig vildt bange.
Hun er skrækindjagende.
Hver gang hun ser mig,
løber hun efter mig,
til hun får sit øje tilbage. Det er slemt.
Det er en sjov vits. Nu forklarer jeg hvorfor.
Den er god værdi.
Man får to grin for èn pris.
I griner af det, jeg sagde,
som var hyleskægt.
Og så griner I igen, når I forestiller jer mig
stjæle et barns glasøje.
De fleste forestiller sig,
at jeg løber hen og tager det fra hendes hoved og løber væk.
Forkert.
Man stjæler ikke bare en andens glasøje.
Ved I hvorfor?
Fordi man kan gætte forkert.
Hvis man gætter forkert, er det ikke en narrestreg. Nu er du i knibe.
Faktisk
er det sådan, hun mistede øjet.
Du gør det,
hvis du er i den situation,
at du slår hende i nakken. Ikke hårdt.
Det er et barn, du vil ikke gøre det fortræd.
Bare hårdt nok...
til at få det fine glasøje.
Jo ældre jeg bliver, desto mere oprørt bliver kvinder,
når jeg taler om børn. Jeg mener ikke over vitser om børn.
De bliver oprørt, når nogen taler om børn.
Jeg har en veninde, som lige fandt ud af, at hun ikke kan have børn...
ifølge børneværnet.
Vidste I det her?
Vidste I, at folk gennemsnitligt spiser ni edderkopper,
når jeg laver mad til dem?
Jeg ved ikke, om I ved, hvad et falsk præmis er.
Jeg har en kat.
Den må have været en vildkat, for når den kommer ud,
løber den straks ud og dræber noget,
slæber det ind og lægger det ved mine fødder.
Jeg har haft den i en måneds tid, og vi har lidt af en konkurrence kørende.
Jeg bryder mig ikke om katte.
Jeg er mere til hunde.
Jeg havde en granddanois. Ved I, hvad det er for en?
Det er de høje, tynde hunde.
Marmaduke og Scooby-Doo var granddanoiser.
De kalder dem hjerteknuser-racen,
fordi de som regel kun lever op til otte år.
men med den rette kost, motion og opmærksomhed
fik jeg det ned på fire.
Det var fint.
Det var den perfekte universitetshund. Det var det.
Tror du ikke, jeg kan fyre en vits til af om dyr? Fuck dig.
Hør her...
Da jeg var barn, havde jeg en skildpadde.
En lille skildpadde, som jeg holdt i et akvarium.
En sommer var jeg på sommerlejr.
Mens jeg var væk, døde skildpadden.
Da jeg kom hjem, løj far for mig.
Han sagde: "Din skildpadde har det godt.
Den bor bare hos din mor nu."
Det troede jeg på
til et par dage senere, hvor jeg gravede i baghaven
og fandt mors lig.
Den værste dag i mit liv. Jeg elskede den skildpadde.
Hør her. Jeg er godt klar over,
at jeg nok virker som en sej, kold slambert heroppe.
Faktisk har jeg kun grædt offentligt en gang i hele mit liv.
Det var til mors begravelse.
Jeg er nok en sej, kold slambert,
men det betyder ikke, at jeg ikke er
en skidegod skuespiller.
Mor var deprimeret.
Mor var meget deprimeret.
Mor var så deprimeret,
at hun fik ordene "i tilfælde af ulykke, så genopliv ikke" tatoveret
på alle sine børn.
Mors begravelse var for 10-11 år siden nu.
Sidste år fik jeg hende gravet op
for at afgøre en lovmæssig tvist med mine søskende.
Jeg tabte.
Det er ulovligt.
Man må ikke bare...
Det må man ikke... Nej.
Her bør jeg nok tilstå,
at mine forældre var meget rimelige, da de opdragede mig.
Medmindre de fandt stoffer på mit værelse.
Så var de høje i dagevis.
Det mærkeligste i min familie...
Min familie var sære omkring sex. Jeg var den ældste af fem børn
i et lillebitte hus.
Når vores forældre ville være alene, sagde de, vi skulle lege gemmeleg.
De låste sig inde i soveværelset i en time.
Jeg vidste altid, hvad der foregik.
Jeg gemte mig på deres værelse.
Mine forældre var bekymrede for sex.
Det pinligste øjeblik i hele mit liv var, da mor og far tog mig i at se
hardcore bondage pornografi...
over deres skuldre.
Jeg glemmer aldrig...
Jeg glemmer aldrig første gang, jeg havde sex.
Man hører jo historier
om unge, der mister mødommen til deres hotte babysitter.
Jeg var babysitteren.
Ja, jeg kunne have lagt ud med den.
Jeg kan ikke lide racisme.
Tak.
Jeg forstår det ikke.
Hvorfor hade nogen?
Hvorfor vælger man at hade nogen?
Hvorfor vælger man at hade en hel gruppe mennesker
blot på grund af måden, de alle sammen opfører sig på?
Jeg ved ikke med jer,
men det virker snævertsynet, synes jeg.
Racisme er jo...
...ved at blive et problem her i landet.
Jeg undersøgte sagen.
Jeg fandt ud af, at en af mine familiemedlemmer ejede slaver.
Det var ufatteligt.
Min egen bror.
Jeg undersøgte det videre og gik mere til bunds og fandt ud af det her.
Det er et faktum.
Vidste I, at der faktisk er flere slaver i verden nu
end nogensinde før?
Der er flere slaver nu
end nogensinde før.
Synes du, du har et dårligt arbejde?
Forestil dig
at tælle slaver.
Hvis du ikke griner ad den, så ved jeg fandeme ikke, hvad jeg skal finde på.
Jeg afprøver ikke den vits. Jeg blærer mig.
Jeg ser selvfølgelig ikke mig selv som racist,
men jeg bliver sur, når folk siger, at jeg ikke kan forstå racisme.
Jeg forstår alt om racisme.
Jeg fik tæv af en flok skinheads.
De lammetævede mig.
Jeg var på hospitalet i en uge.
Det var et brutalt indvielsesritual.
Vi kan lide at lave sjov.
Men man skal ærligt talt passe på med
at fortælle ironisk racistiske vitser,
når man når op på mit niveau.
En dårlig komiker kan sige, hvad han vil.
Det er rigtig frihed.
I har set de tabere. De giver den gas.
Når man når op på mit niveau, har man et ansvar.
Jeg fortalte en ironisk racistisk vits i tv engang.
Næste dag fik jeg et fanbrev fra en hvid racist
i Jacksonville, Florida.
Frygteligt.
Han roste mig.
"Mange tak, Anthony.
Tak for, at du ikke nedgør den hvide race.
Tak for, at du gør grin med de andre racer, som man bør.
Kan jeg give dig 100.000 dollars
for at komme til Jacksonville, Florida, og optræde for mig
og mine hvide, racistiske venner?"
Jeg skrev straks tilbage.
Jeg skrev: "Bestemt ikke.
Du står for alt, hvad jeg er imod,
din nærige skiderik."
Jeg ser mig selv som en moderne mand.
Jeg prøver at være tolerant over for alle racer, kulturer og religioner.
Ikke over for religioner så meget, men de andre to.
Men jeg er ikke altid god.
Jeg kan begå fejl.
For eksempel...
Hver eneste dag...
Hver eneste dag i Los Angeles prøver min latino nabo at tale med mig.
Jeg forstår ikke en skid.
Ni gange ud af ti er jeg høflig.
Jeg smiler og nikker.
Men forleden dag var jeg træt.
Jeg havde tømmermænd og havde røget pot.
Jeg havde taget en håndfuld piller og var ikke i godt humør.
Så jeg gik agurk.
Jeg sagde: "Hey, narrøv.
Det her er Amerika.
Jeg kan ikke tegnsprog."
Det er...
...en sjov joke for mig.
I tror, jeg vil tage gas på latinos, og så drejer jeg skarpt til venstre.
Jeg giver de døve tørt på
næsten uden grund.
Sådan noget gør mig glad.
Der er ikke så meget, der altid gør mig glad.
En ting, der altid gør mig glad...
Jeg kan så godt lide at se,
at gamle ægtepar...
Jeg er vild med at se gamle ægtepar dø
kort tid efter hinanden.
Det kan jeg lide.
Det klipper jeg ud af avisen, hver gang jeg ser det.
Der er intet mere romantisk
end en god, gammeldags selvmordspagt.
Det er rigtigt.
Faktisk,
nu hvor jeg siger det højt,
er det nok mere præcist
at sige, at jeg elsker selvmordspagter.
For det gør jeg.
Forstå mig ret. Jeg kan lide alle slags selvmord.
Men en selvmordspagten er favoritten.
Mine venner er bekymrede for mig.
De siger: "Hvorfor er du interesseret i selvmord? Du har alt.
Alt undtaget et vellykket selvmordsforsøg.
Jeg blev interesseret i selvmordsforsøg efter studierne,
hvor jeg arbejdede for en selvmordslinje.
Bare i et par dage.
Halvanden dag. Jeg blev hurtigt fyret.
De sagde: "Du er fyret.
Halvdelen af dem , du taler med,
ender med at begå selvmord."
Jeg sagde: "Det er urimeligt.
De fleste havde ringet forkert."
Min pointe...
Min pointe er følgende:
I bør stole på mig.
Tro mig, jeg ved alt om selvmord,
og en selvmordspagt er bare sagen.
Hvad er der ellers?
Lægeassisteret selvmord? Det er for svagpissere.
Tager du pis på mig?
Teenage-selvmord?
Teenage-selvmord? Nej. Universitetet er vigtigt.
Jeg er mere til en selvmordspagt. De er bedst.
I lader ikke til at tro på mig.
Det er fint.
Jeg er prof.
Nu overbeviser jeg jer.
Du hører, at din ven, Jeff, har begået selvmord.
Du er bare helt knust.
"Åh gud, hvad kunne jeg have gjort for at redde Jeff?"
Du hører, at Jeff dræbte sin kone og derefter sig selv.
Du tænker:
"Hold da op. Jeff er en hård negl.
Hold da kæft, Jeff.
Jeg vidste ikke, han var så sej.
Jeg burde have udvist mere respekt før.
Jeff var en boss. Han gad ikke rydde op efter det."
Det er bare en grund til,
at en selvmordspagt er så god.
Hør her.
En selvmordspagt er stort set en forbrydelse uden ofre.
Du må godt slå din kone ihjel.
Du må slå din mand ihjel.
I skal være gift, ellers virker I skøre, men...
Du må godt myrde din ægtefælle.
Bare du begår selvmord lige efter det.
Så kan de ikke gøre noget. I står lige og er hævet over loven.
Hvad fanden er der galt med publikum i aften?
Prøver I at sige, at nogle af jer stadig er skeptiske?
Er her folk, der stadig ikke tror på,
at en selvmordspagt er vejen frem?
Så se sådan her på det.
Du går ned ad gaden.
En eller anden slår dig i ansigtet, og du sagsøger vedkommende. Uden tvivl.
Men hvis du går ned ad gaden,
og der kommer en og slår dig i ansigtet
og går et skridt tilbage og slår sig selv i ansigtet.
"Hav en god dag, sir."
Det ville du ikke fortælle vennerne.
En selvmordspagt...
Hold kæft!
En selvmordspagt er en forbrydelse uden ofre,
bare du ikke efterlader børn.
Dem skal du også myrde.
Ja, det var det, jeg ville frem til.
Nu vil jeg fortælle en sidste historie.
Hvis I har haft jeres tvivl om mig i aften,
så vær søde,
og lad mig skide helt og aldeles på det.
For et par måneder siden...
For et par måneder siden kørte jeg en veninde ind for at få en abort.
Kom med lige nu, hvis I vil det.
Det er en meget lang, meget sand historie.
Jeg kørte min veninde ind til en abort. Bare rolig. Det var ikke mit.
Det var ikke vigtigt.
Jeg ved ikke, om I har prøvet det
eller hjulpet nogen med at få en abort. Det er en stor tjeneste. Det er det.
Det er ikke nogen nem tjeneste. Slet ikke.
Forstå mig ret. Jeg går ind for abort, men alligevel...
Mens jeg kører, tænker jeg: "For satan da.
Der må være en bedre måde
at få nyt materiale på."
Og ja,
jeg sagde, at jeg går ind for kvinders valg, men jeg er ikke for abort.
Der er andre valg.
Hvis du ikke vil have dit barn, kan du føde dit barn
og efterlade det uden for enhver brandstation.
De kører det over for dig.
Det er rigtigt.
Det siger loven.
Jeg synes, de har været helte langt før 11. september.
Det var en New York vits til jer.
Folk hører den historie og siger altid det samme:
"Du er en god ven.
Du hjælper sådan en veninde. Du er en god ven."
Fuck dig. Nej, jeg er ej.
Jeg er ikke en god ven.
Jeg er en fantastisk ven.
Ved du, hvad forskellen er?
Fantastiske venner står op kl. 6 og kører over til dig.
Fantastiske venner henter dig og kører dig ind for at få en abort.
Gode venner...
Gode venner passer bare børn.
Jeg har tænkt meget over det.
Rigtigt meget.
Jeg ved det stadig ikke. Hvis det var mit,
ville jeg så beholde det?
Jeg tænker på det, folk altid siger: "Hvad hvis dit barn
viser sig at være en stor kunstner en dag?"
Jeg vil ikke have konkurrence.
Folk spørger: "Hvordan var det at køre din veninde ind til sin abort?"
Det var kedeligt.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg troede, det ville være spændende,
men tro mig,
den eneste, der var mere skuffet end jeg,
var det barn.
Det var så kedeligt.
Jeg sad alene i to en halv time
på en abortklinik og kedede mig morderligt.
Jeg ved ikke, om du har været på en abortklinik,
men bladene er ikke gode.
Der er masser af børn af en eller anden grund.
Jeg troede, de var børn.
Det viste sig, at de var spøgelser.
Der er forskel på en måde, I ved.
Det er det bedste ved historien,
men jeg har kun fortalt det halve.
Jeg sidder i venteværelset og keder mig så meget,
at jeg begynder at tænke på alt muligt.
Jeg tænker på min veninde
og det, hun udsættes for bag dørene.
Og straks derefter
tænker jeg på mig selv.
Jeg tænker: "Anthony,
hvad siger du til hende, når hun kommer ud?
Tænk over noget pænt at sige, og hav en plan."
For jeg klokkede ærligt talt i det, da hun gik derind.
Jeg havde ikke forberedt noget og havde ingen plan.
Lægen kaldte hende ind,
hun rejste sig op,
og vendte sig en gang til mod mig, og jeg gik i panik.
Jeg sagde...
"Knæk og bræk."
Det er jeg ikke stolt af.
Det var en total fiasko.
Det værste var, at jeg gav hende et fistbump.
Hun kiggede på mig, som om jeg var et røvhul,
men hun skulle nødigt snakke.
Nu er der pres på mig.
Jeg skal sige noget pænt, når hun kommer ud.
Det er jeg ikke god til.
Det excellerer jeg ikke i.
At finde på noget pænt at sige, når folk trænger til det.
Det bedste, jeg kunne finde på, var:
"Hey, har du tabt dig?"
Ja, jeg ved det godt.
Jeg er heller ikke stolt af det.
Det er værdiløst.
Det kan jeg ikke sige til min veninde. Værdiløst.
Bortset fra at det fik mig til at grine.
Da indser jeg,
at jeg småfniser alene
i venteværelset
på en abortklinik.
Jeg tager mig i det og kigger op.
Der sidder et par lige over for mig.
Fyren kigger væk i væmmelse, som om han vil slås med mig.
Men kvinden læner sig frem og siger:
"Anthony, jeg er en stor fan."
Det værdsætter jeg. Der er er aldrig et dårligt tidspunkt at sige det på.
Uanset hvilken måned hun er i.
Lidt efter kommer en sygeplejerske.
Hun kommer hen til mig
og giver mig nogle papirer og siger:
Er du her til Jessicas abort?
Da kedede jeg mig så meget.
Jeg fløj op og sagde:
"Mener du ikke ultralydsscanning?"
Og så grinte jeg ret længe.
Jeg kastede nakken tilbage af grin.
Hvis I tænker på sygeplejersken, så bare rolig. Hun var professionel
og grinte ikke.
Jeg havde lidt mere tid i venteværelset,
og endelig indså jeg det: "Anthony,
du er et frygteligt menneske.
Du finder aldrig på noget pænt at sige til din veninde.
Hvad med at købe en gave til hende, så hun bliver i bedre humør?
Så behøver du ikke at sige noget."
Men hvad køber man til en, der lige har fået en abort?
Jeg anede det ikke.
Så jeg googlede det.
Det kan man google.
Det virkede.
En hjemmeside kom frem.
Jeg er glad for, at jeg så den. Den hjalp mig.
Min første idé,
en erindringsmønt, findes ikke.
De har aldrig eksisteret.
Jeg må have drømt det.
Min anden idé
var blomster.
Blomster er altid godt.
Nej, ikke ifølge den hjemmeside.
Der stod: "Giv hende ikke blomster.
Blomster er en romantisk gestus, og hun skal bære dem hjem og stille dem i vand.
Udsæt hende ikke for det den dag."
Ifølge hjemmesiden
er blomster den værste gave, du kan give en,
der lige har fået en abort.
Jeg fulgte det råd den dag.
Jeg tror stadig ikke på det.
Vi kan vist alle blive enige om, at den værste gave, man kan give en,
der lige har fået en abort,
er en to-go boks.
Sig noget værre, så laver jeg vitsen om.
Svaret er en to-go boks.
Det ville være upassende.
Det ville være ligesom en spand koldt vand på abortdagen.
Ifølge hjemmesiden er der kun en gave,
der er passende,
efter folk har fået en abort.
Og det er en sukkulent.
Ved I, hvad en sukkulent er?
Det måtte jeg også google.
Hvis I ikke ved det, så er sukkulenter ørkenplanter
som en kaktus, en plante, der ikke skal vandes.
Det er en plante, der får næring fra luften. Giv hende den.
Jeg sagde: "Bestemt ikke."
Det ville jeg aldrig gøre mod Jessica.
Jeg ville aldrig sige: "Værsgo, Jessica.
Her er noget andet, du ikke behøver at tage dig af."
Det ville jeg ikke. Jeg er ikke ond.
Så jeg gav hende ikke noget.
Hun kom endelig ud gennem dørene.
Jeg gav hende intet og sagde intet.
Jeg rejste mig bare op og gav hende et knus
og hjalp hende ud og kørte hende hjem.
Jeg sad ved siden af hende på sofaen og holdt om hende, mens hun græd.
Jeg var en god ven den dag.
Jeg var så flink, at flere timer efter hun var holdt op med at græde
og var faldet til ro og havde glemt alt om aborten,
så sad jeg stadig ved hendes side
og skrev de her vitser ned.
Hør her.
Det, jeg bedst kan lide
ved at bruge et kvarter på at fortælle en historie om min venindes abort
og afslutte mit show med den, er de reaktioner, jeg får fra publikum.
Nogle griner, nogle krummer tæer, nogle bliver tydeligvis oprevet,
og for at være helt ærlig,
så er det et fedt for mig.
Den bedste reaktion, jeg har fået på den historie, var for nogle uger siden.
En kvinde bagerst i teatret rejste sig selvsikkert op
og råbte: "Undskyld!
Undskyld, Anthony.
Men hvad fanden er sjovt ved en abort?"
Jeg sagde: "Hør her,
det har jeg lige fortalt dig."
Mange tak. I var et herligt publikum.