‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -‬
‫עכשיו,‬
‫אשתו של החבר הכי טוב שלי‬ ‫התחזקה כנוצרייה,‬
‫ואנחנו לא מסתדרים בכלל.‬
‫לא מזמן היא התקשרה לצעוק עליי.‬
‫אמרה שאני משפיע על בעלה לרעה,‬
‫בגלל שהוא קרא לה בשם גנאי.‬
‫אמרתי ״מה,‬
‫הוא קרא לך כלבה?״‬
‫היא אמרה ״לא, אנתוני.‬
‫הוא לא אמר את המילה באות כ׳.״‬
‫אמרתי ״אוי לא.‬
‫הוא קרא לך פוסטמה?״‬
‫היא אמרה ״לא״. אמרתי ״טוב,‬
‫אז הוא לא שמע את זה ממני״.‬
‫זאת, פחות או יותר,‬ ‫בדיחת הפתיחה הטובה בכל הזמנים.‬
‫כי גם אם לא שמעתם עליי אף פעם,‬
‫מה שלא נראה לי סביר,‬
‫שמעתם את הבדיחה הראשונה ואמרתם,‬ ‫״אני מבין.‬
‫הוא פשוט מבריק.״‬
‫אחותי ילדה לא מזמן.‬
‫אחותי עשתה ילד בניסיון להציל את הקשר.‬
‫ובכל זאת אני לא מדבר איתה.‬
‫חבר׳ה, זה ייקח המון זמן.‬
‫החיים מצחיקים לפעמים, נכון?‬
‫אני לא יכול לרדת לפרטים כרגע,‬
‫אבל השבוע קיבלתי‬
‫את שיחת הטלפון הגדולה ביותר של חיי.‬
‫ואז, כעבור חמש דקות,‬
‫קיבלתי עוד שיחה,‬
‫שבה מסרו לי שאבא שלי בבית חולים.‬
‫אמרתי ״כן, הרגע שמעתי״.‬
‫תראו, אני לא רוצה שתקבלו רושם לא נכון.‬
‫לא שנאתי את אבא שלי.‬
‫אבא שלי לא היה אדם רע.‬
‫לדוגמה, מעולם,‬
‫אפילו לא פעם אחת, מעולם,‬
‫לא ראיתי את אבא של מרביץ לאימא שלי.‬
‫כלומר,‬
‫הוא היה מהיר. ו...‬
‫אי אפשר ללמד מהירות. זה בא מכאן.‬
‫אני זוכר שכשהייתי בן 13,‬
‫אבחנו אצל אימא שלי פרקינסון,‬
‫ואבא שלי פשוט הרים ידיים מיד.‬
‫הוא אמר, ״אני לא יכול להתמודד עם זה״,‬ ‫״אני לא יכול לחיות ככה״,‬
‫וארז את המכונית שלו.‬
‫אז כנער בן 13,‬
‫הייתי צריך להיות זה‬ ‫שמפשיל שרוולים ואומר ״אוקיי,‬
‫אני נוסע עם אבא״.‬
‫״נשמע שאימא צריכה להיות קצת לבד.״‬
‫ונראה לי שכמו הרבה גברים אחרים,‬
‫לעולם לא אשכח‬
‫את הפעם היחידה שבה ראיתי‬ ‫את הפין של אבא שלי.‬
‫אמרתי ״אבא,‬
‫אל תסמס לי דברים כאלה״.‬
‫כשהייתי קטן, המשפחה שלי‬ ‫עברה הרבה ממקום למקום,‬
‫אבל עכשיו הם כולם שמנים ממש.‬
‫כדי שיהיה לכם מושג,‬
‫כדי שיהיה לכם מושג‬ ‫עד כמה המשפחה שלי משוגעת,‬
‫אני לא המניאק הכי גדול במשפחה שלי.‬
‫היה לי בן דוד.‬
‫כולם שנאו אותו. המשפחה שלי שנאה אותו.‬
‫ואז, לפני כמה שנים,‬
‫בן דוד שלי נפל מסוס,‬
‫ושבר את המפרקת.‬
‫כולנו קראנו לזה ״תקרית סופרמן״.‬
‫בגלל שהסוס הזה הוא גיבור.‬
‫כשהייתי בתיכון,‬ ‫התיכון שלי העסיק איש ניקיון עיוור.‬
‫מאה אחוז, עיוור לגמרי.‬
‫וכל הילדים האחרים אמרו בצחוק‬
‫שהוא התעוור בגלל אוננות־יתר.‬
‫ובאותו זמן, האמנתי לזה.‬
‫הייתי צעיר ותמים.‬
‫רק כשהתבגרתי והחכמתי הבנתי‬
‫שזאת סתם מעשייה שהיו מספרים כדי‬
‫לנסות להסביר למה הוא אונן כל הזמן.‬
‫לאחד מחבריי הטובים יש נרקולפסיה.‬
‫נרקולפסיה. זה מטורף לגמרי.‬
‫ברגע מסוים, אנחנו מנהלים שיחה,‬ ‫כאילו הכול רגיל לחלוטין,‬
‫ואז, פתאום,‬
‫אני עושה סקס.‬
‫כולם הבינו את הבדיחה הזאת?‬
‫אם לא הבנתם את הבדיחה האחרונה, אל תדאגו.‬
‫הבדיחה הבאה היא בדיוק כמוה,‬
‫רק מטומטמת.‬
‫חבר שלי מתקופת התיכון עובד עכשיו כרופא‬
‫בחדר מיון.‬
‫הוא סיפר לי פעם ש־25 אחוז מהעבודה שלו‬
‫זה לשלוף חפצים מתוך התחת של אנשים.‬
‫אנחנו כבר לא מדברים הרבה,‬
‫אבל אני רואה אותו כל הזמן.‬
‫אם לא הבנתם אף אחת משתי הבדיחות,‬ ‫איך הבנתם איך משתמשים בנטפליקס?‬
‫אני גר בלוס אנג׳לס,‬
‫איפה שהייתם מתים לגור.‬
‫אני אוהב את הבית שלי.‬
‫אני לא מת על השכנים שלי.‬
‫ברחוב שלי גרות גם‬
‫שלוש משפחות שונות של ״עדי יהוה״.‬
‫ולא משנה כמה פעמים אני אומר להם ״לא,‬
‫בשום פנים ואופן״,‬
‫הם עדיין באים, פעמיים בשבוע,‬
‫ואומרים ״אנתוני,‬
‫בבקשה תפסיק להשליך אבנים על הבתים שלנו״.‬
‫אל תכפו עליי את הדת שלכם.‬
‫והם אפילו לא השכנים הכי גרועים שלי.‬
‫אחד השכנים שגרים צמוד אליי הוא גבר בן 90‬
‫שסובל מאלצהיימר.‬
‫ובכל בוקר,‬
‫בשעה תשע,‬
‫הוא דופק לי בדלת‬
‫ושואל אותי אם ראיתי את אשתו.‬
‫זאת אומרת‬
‫שבכל בוקר,‬
‫בשעה תשע,‬
‫אני צריך להסביר לגבר בן 90,‬ ‫שסובל מאלצהיימר,‬
‫שאשתו מתה כבר זמן רב.‬
‫שקלתי לעבור דירה,‬
‫שקלתי פשוט לא לפתוח את הדלת בבוקר,‬
‫אבל למען האמת,‬
‫זה שווה את זה‬
‫רק בשביל לראות את החיוך על פניו.‬
‫כן, משום מה זאת בדיחה שקהלים אוהבים.‬
‫סבתא שלי סובלת מדמנציה כרגע.‬
‫היא שוכחת מי היא,‬
‫יוצאת מהבית והולכת לאיבוד למשך שעות.‬
‫זאת בעיה.‬
‫אז זה מה שעשיתי:‬
‫קשרתי לה פעמון סביב הצוואר.‬
‫נשמע אכזרי, כן,‬
‫אבל הבעיה נפתרה.‬
‫הפעמון הזה‬
‫ממש כבד.‬
‫אם אתם לא צוחקים עכשיו,‬
‫הבעיה היא הדמיון שלכם.‬
‫אל תכעסו עליי בגלל‬ ‫שאתם לא יודעים שיש פעמונים גדולים.‬
‫אני זוכר שכמה שבועות אחרי שסבא שלי מת,‬
‫אבא שלי גילה אוצר בלום‬
‫של פורנוגרפיה ישנה.‬
‫למען האמת, כמות מביכה‬
‫של פורנוגרפיה ישנה.‬
‫אז אמרתי שהיא הייתה של סבא.‬
‫סבא שלי מת לפני כמה שנים.‬
‫אבל הוא מת כמו מלך.‬
‫אף אחד לא כעס.‬
‫סבא שלי מת בדרך הכי טובה שיש.‬
‫סבא שלי מת בערסל,‬
‫על חוף בהוואי,‬
‫בזמן השקיעה.‬
‫ככה אני רוצה למות:‬
‫מוות מחנק.‬
‫זה פשוט נראה כיפי.‬
‫אתם יודעים, לפעמים...‬
‫לפעמים אני תוהה אם הייתי יכול להרוג מישהו.‬
‫האם אני מסוגל לקחת חיי אדם?‬
‫ואז אני נזכר:‬
‫״אה, כן. דבי.״‬
‫איך אפשר לשכוח את דבי?‬
‫היא הייתה מיוחדת.‬
‫אפרופו ייחוד,‬
‫הלכתי לרופא לפני כמה שבועות.‬
‫גיליתי שאני מיוחד.‬
‫הלכתי לרופא ועשיתי בדיקת דם.‬
‫התוצאות שלי הגיעו.‬
‫הרופא שלי אמר לי שסוג הדם שלי‬
‫הוא O מינוס.‬
‫אתם יודעים מה זה אומר?‬
‫זה אומר שאני הכי טוב.‬
‫זה אומר שאני תורם אוניברסלי.‬
‫זה אומר שאני יכול לתרום דם לכל אדם בעולם,‬
‫שגם לו יש איידס.‬
‫אני לא מפחד להגיד את זה:‬
‫אני שונא בערך‬
‫את כל הדתות בעולם.‬
‫תרשו לי לחזור על זה.‬
‫אני שונא בערך‬
‫את כל הדתות בעולם.‬
‫ידעתם שיש דת‬
‫בשם ״כריסטיאן סיינס״?‬
‫הם מאמינים‬
‫שגם אם הילדים שלהם גוססים,‬
‫וכל מה שצריך כדי להציל את חייהם‬ ‫זה מנה קטנה של תרופה,‬
‫האמונה שלהם לא מאפשרת להם‬ ‫לתת לילדים שלהם את התרופה.‬
‫זאת הדת הטובה היחידה.‬
‫אמרתי ״תנו לי כוס‬ ‫שאוכל לשים בה מברשות שיניים״.‬
‫טוב, תקשיבו.‬
‫בדיחות זה טוב ויפה...‬
‫אני רוצה להקדיש כמה דקות למשהו‬
‫שחשוב לי.‬
‫ובתור הקדמה, יש הרבה אנשים כרגע‬
‫שאומרים שקומיקאים צריכים רק לעשות קומדיה,‬
‫ולא לדבר על דברים אחרים.‬
‫אני לא מסכים.‬
‫אני חושב שסטנדאפ לא חייב תמיד להיות מצחיק.‬
‫סטנדאפ לא חייב תמיד להיות מבדר.‬
‫לפעמים צריך לצאת נגד השלטון.‬
‫לפעמים צריך לדבר על מה שלא בסדר בעולם,‬
‫גם אם זה לא תמיד פופולרי.‬
‫אז אנא,‬
‫הרשו לי.‬
‫עם כל הדברים האיומים‬ ‫שקורים באמריקה עכשיו...‬
‫ואתם יודעים בדיוק למה אני מתכוון.‬
‫עם כל הדברים האיומים שקורים באמריקה עכשיו,‬
‫הדבר שהכי מטריף אותי‬
‫הוא האנשים שרואים‬ ‫את כל הדברים האיומים שקורים,‬
‫ועדיין משתגעים מדברים קטנים.‬
‫הדבר השנוא עליי באמריקה היום‬
‫הוא אנשים שרואים את הדברים האיומים שקורים,‬
‫ועדיין מגזימים בתגובה שלהם‬
‫לדברים שהם פשוט לא חשובים.‬
‫לדוגמה,‬
‫נפל לכם פעם תינוק?‬
‫אנשים מה־זה מגזימים.‬
‫אם אתה מפיל תינוק באמריקה היום,‬
‫בחיי, אנשים עפים לתקרה‬
‫עוד לפני שהתינוק מגיע לרצפה.‬
‫וזה לא כזה סיפור.‬
‫איך אני יודע?‬
‫כי אני עושה את זה כל הזמן.‬
‫למעשה,‬
‫לא נראה לי שאי־פעם החזקתי תינוק‬
‫עד הסוף.‬
‫ואתם אולי חושבים, ״אנתוני,‬
‫איך אפשר להפיל תינוק?״‬
‫החזקתם פעם תינוק?‬
‫איך אפשר שלא?‬
‫זה כל כך קל.‬
‫זה מתחלק לשני שלבים.‬
‫אולי פחות.‬
‫אם תשאלו, ״אנתוני,‬
‫למה שמישהו ייתן לך‬ ‫להחזיק את התינוק שלו?״‬
‫התשובה פשוטה:‬
‫הזנחה.‬
‫אני מת על זה.‬
‫זה תחביב.‬
‫הצד השלילי היחיד,‬
‫החיסרון היחיד מבחינתי:‬
‫המבוכה.‬
‫אנשים מנסים לבייש אותך‬ ‫כשאתה מפיל להם את התינוק.‬
‫למרות שאני כמעט תמיד‬ ‫משתדל שזה ייראה כמו תאונה.‬
‫לכן זה נהדר. עשיתם את זה פעם?‬
‫הפלתם פעם תינוק...‬
‫ואז הרמתם אותו מיד,‬ ‫לפני שמישהו ראה אתכם?‬
‫אמיתי:‬
‫ההרגשה הכי טובה בעולם.‬
‫פשוט מחזירים את התינוק,‬ ‫ואף אחד לא יודע מזה.‬
‫בייחוד‬
‫לא התינוק.‬
‫זה קרה לי בסוף השבוע שעבר.‬
‫הייתי במסיבה.‬
‫חבר ניגש אליי ואמר‬ ‫״אנתוני, אני צריך ללכת לשירותים.‬
‫תחזיק לי את התינוקת?״‬
‫ואני אומר את האמת.‬
‫אני תמיד ישר במאת האחוזים.‬
‫אמרתי ״כן,‬
‫רק לקצת״.‬
‫החזקתי את התינוקת 30 או 45 שניות.‬ ‫שיא אישי חדש.‬
‫הפלתי את התינוקת.‬
‫הרמתי אותה מיד, לפני שמישהו ראה.‬
‫וזה היה קרוב.‬
‫הייתי צריך לרוץ לסוף המדרגות.‬
‫אגיד את האמת, אני לא ממש מבין‬
‫איך מערכת המשפט שלנו עובדת.‬
‫אני חושב שהיא לא הוגנת,‬
‫מבלבלת שלא לצורך.‬
‫אתן לכם דוגמה.‬
‫הילד של אחד השכנים שלי‬
‫טיפס על עץ בחצר שלהם,‬
‫נפל מהעץ,‬
‫ונחת על הגדר שלי.‬
‫עכשיו אומרים לי שאני צריך לקחת עורך דין‬
‫אם אני רוצה שחצי מהילד יישאר אצלי.‬
‫מה הוגן בזה?‬
‫ומי יחזיר לי את דמי הפחלוץ?‬
‫יש לי אחיין בן שנתיים.‬
‫בן שנתיים,‬
‫וכבר היה בבית החולים 27 פעמים‬
‫בגלל שהוא אוכל מטבעות מהרצפה.‬
‫מה הקטע?‬
‫בחיי,‬
‫אין גבול לכמות המטבעות שאני יכול לזרוק.‬
‫אני אדהים אתכם עכשיו.‬
‫המוח יתפוצץ וייצא לכם מהעורף. מוכנים?‬
‫אני לא אוהב ילדים.‬
‫יש ילדה בת תשע.‬
‫קטנטונת בת תשע.‬
‫קטנטונת בת תשע שגרה אצלי בשכונה,‬
‫עם עין מזכוכית.‬
‫מפחידה לי את הצורה.‬
‫מפחידה אותי עד העצם.‬
‫כל פעם שהיא רואה אותי,‬
‫היא רודפת אחריי,‬
‫עד שהיא מקבלת את העין שלה בחזרה. זה נוראי.‬
‫זאת בדיחה כיפית בשבילכם. אסביר למה.‬
‫יש לה ערך מדהים.‬
‫שני צחוקים במחיר אחד.‬
‫אתם גם צוחקים על מה שאמרתי,‬
‫שהיה קורע מצחוק,‬
‫וגם צוחקים בפעם השנייה כשאתם מדמיינים אותי‬
‫גונב עין זכוכית מילדה.‬
‫ורוב האנשים, כשהם מדמיינים את זה,‬
‫הם רואים אותי רץ אליה,‬ ‫שולף לה אותה מהראש ובורח.‬
‫לא נכון.‬
‫לא כדאי לשלוף למישהו את עין הזכוכית.‬
‫אתם יודעים למה?‬
‫למקרה שטעיתם בניחוש.‬
‫אם טעיתם בניחוש, זאת כבר לא מתיחה מצחיקה.‬
‫עכשיו אתם בצרות.‬
‫למעשה,‬
‫ככה היא איבדה את העין מלכתחילה.‬
‫מה שכדאי לעשות,‬
‫אם תהיו בסיטואציה הזאת,‬
‫זה לתת לה מכה בעורף. לא חזקה.‬
‫היא ילדה. שלא תיפגע.‬
‫רק חזקה מספיק בשביל...‬
‫להשיג את עין הזכוכית השווה.‬
‫אני מוצא שככל שאני מתבגר,‬
‫נשים כועסות יותר כשמדברים על ילדים.‬
‫אני לא מתכוון לבדיחות על ילדים.‬
‫אני מתכוון שהן מתעצבנות כשמדברים על ילדים.‬
‫למשל, יש לי חברה‬
‫שגילתה שלעולם לא יהיו לה ילדים.‬
‫ככה אמרו במועצה להגנת הילד.‬
‫היי, ידעתם?‬
‫הידעתם שהאדם הממוצע‬
‫אוכל תשעה עכבישים‬
‫בכל פעם שאני מבשל לו?‬
‫אני לא יודע אם אתם יודעים‬ ‫מה זה ״פתיחה מופרכת״, אבל...‬
‫יש לי חתול.‬
‫הוא כנראה היה חתול רחוב,‬ ‫כי בכל פעם שהוא יוצא החוצה,‬
‫הוא מיד בורח והורג משהו,‬
‫גורר אותו פנימה ומניח אותו לרגליי.‬
‫הוא אצלי כבר חודש, ואני נשבע, יש בינינו...‬
‫תחרות רצינית.‬
‫אני בכלל לא אוהב חתולים, למען האמת.‬
‫אני יותר טיפוס של כלבים.‬
‫היה לי פעם דני ענק.‬
‫אתם יודעים מה זה דני ענק?‬
‫כלב גבוה ורזה.‬
‫מרמדוק היה דני ענק. סקובי־דו.‬
‫קוראים להם ״שוברי לבבות״,‬
‫בגלל שהם חיים בדרך כלל רק עד גיל שמונה.‬
‫אבל בעזרת תזונה נכונה, התעמלות, יחס...‬
‫הצלחתי להוריד את זה עד לארבע.‬
‫הוא היה נהדר. הכלב המושלם לאוניברסיטה.‬
‫באמת.‬
‫מה, חשבתם שאני לא יכול לספר‬ ‫עוד בדיחה על חיות? זין עליכם.‬
‫תקשיבו.‬
‫כשהייתי קטן,‬
‫היה לי צב מחמד.‬
‫צב קטנטן. גידלתי אותו באקווריום.‬
‫ואז, בקיץ, הייתי בקייטנה.‬
‫בזמן שהייתי בקייטנה, הצב מת.‬
‫כשחזרתי, אבא שלי שיקר לי.‬
‫הוא אמר ״אנתוני, הצב שלך בריא ושלם.‬
‫הוא רק עבר לגור אצל אימא שלך״.‬
‫והאמנתי.‬
‫עד שאחרי כמה ימים, חפרתי בחצר,‬
‫ומצאתי את הגופה של אימא שלי.‬
‫היום הגרוע בחיי. אהבתי את הצב ההוא.‬
‫טוב, תקשיבו. אני יודע.‬
‫אני יודע, אני מודע,‬
‫שאני נראה כמו בנזונה קשוח וקר כאן.‬
‫למעשה,‬
‫הפעם היחידה שבכיתי במקום ציבורי,‬
‫בכל החיים,‬
‫הייתה בלוויה של אימא שלי.‬
‫אני אולי בנזונה קשוח וקר,‬
‫אבל זה לא אומר שאני לא‬
‫שחקן מעולה.‬
‫אימא שלי הייתה דיכאונית.‬
‫אימא שלי הייתה דיכאונית מאוד.‬
‫אימא שלי הייתה דיכאונית כל כך‬
‫שהמילים ״במקרה של תאונה, נא לא להחיות״‬
‫היו מקועקעות אצלה‬
‫על כל הילדים.‬
‫הלוויה של אימא שלי‬ ‫הייתה לפני 10 או 11 שנים.‬
‫בשנה שעברה,‬
‫הוצאתי את הגופה שלה מהקבר‬
‫כדי ליישב סכסוך משפטי עם האחים שלי.‬
‫התברר שטעיתי.‬
‫זה באמת לא חוקי.‬
‫אסור סתם...‬
‫אסור לעשות את זה. לא.‬
‫בשלב הזה, כדאי שאודה‬
‫שלמעשה, הוריי היו אנשים סבירים‬
‫כשהם גידלו אותי.‬
‫אבל לא כשהם מצאו סמים בחדר שלי.‬
‫אז הם היו מתמסטלים למשך ימים.‬
‫הדבר הכי מוזר במשפחה שלי...‬
‫הם היו מוזרים לגבי סקס. אתם יודעים?‬
‫הייתי הבכור בין חמישה ילדים,‬
‫בבית קטנטן,‬
‫וכשהוריי רצו פרטיות,‬ ‫הם היו אוספים את כולנו‬
‫ואומרים ״ילדים, לכו לשחק מחבואים״,‬
‫ונועלים את דלת החדר שלהם למשך שעה.‬
‫כמובן, אני תמיד ידעתי מה קורה שם. הרי...‬
‫הייתי מתחבא בחדר שלהם.‬
‫הוריי מוזרים לגבי סקס.‬
‫הרגע הכי מביך שהיה לי בחיים‬
‫היה כשאימא ואבא תפסו אותי‬
‫צופה בפורנו קשירות קשה‬
‫מעבר לכתף שלהם.‬
‫ולעולם לא אשכח...‬
‫לעולם לא אשכח‬ ‫את הפעם הראשונה שעשיתי סקס.‬
‫נכון יש סיפורים כאלה,‬
‫על ילדים שאיבדו את הבתולים עם הבייביסיטר?‬
‫אני הייתי הבייביסיטר.‬
‫כן, הייתי יכול להתחיל בבדיחה הזאת.‬
‫אני לא אוהב גזענות.‬
‫תודה.‬
‫אני לא מבין את זה.‬
‫למה לשנוא?‬
‫למה לבחור לשנוא?‬
‫למה לבחור לשנוא קבוצה שלמה של אנשים,‬
‫רק בגלל הדרך שבה הם מתנהגים?‬
‫אני לא יודע מה איתכם,‬
‫אבל זה נראה לי כמו צרות אופקים.‬
‫הגזענות, כמובן...‬
‫מתחילה להפוך לבעיה במדינה הזאת.‬
‫עשיתי תחקיר.‬
‫גיליתי שלמישהו מהמשפחה שלי היו עבדים.‬
‫לא האמנתי.‬
‫זה אח שלי.‬
‫עשיתי עוד תחקיר.‬
‫חפרתי לעומק הבדיחה הזאת, וזה מה שגיליתי.‬
‫זאת עובדה.‬
‫ידעתם שיש יותר עבדים בעולם היום‬
‫מאשר בכל תקופה אחרת?‬
‫יותר עבדים בעולם ברגע זה‬
‫מאשר בכל תקופה אחרת בהיסטוריה.‬
‫אתם חושבים שהעבודה שלכם גרועה?‬
‫תארו לכם‬
‫לספור עבדים.‬
‫אם הבדיחה הזאת לא הצחיקה אתכם,‬ ‫אני לא יודע מה להגיד לכם.‬
‫אני לא בודק את הבדיחה הזאת, אני משוויץ.‬
‫אני, כמובן,‬
‫לא רואה את עצמי כגזען.‬
‫אבל אני מתעצבן‬
‫כשאומרים לי שאני לא מבין גזענות.‬
‫אני מבין גזענות בסדר גמור.‬
‫חטפתי פעם מכות מחבורת גלוחי ראש.‬
‫פוצצו לי את הצורה.‬
‫הייתי מאושפז שבוע.‬
‫זה היה...‬
‫זובור אכזרי.‬
‫טוב...‬
‫אנחנו אוהבים להשתעשע,‬
‫אבל בשיא הרצינות, צריך להיזהר מאוד‬
‫כשמספרים בדיחות גזעניות אירוניות,‬
‫כשמגיעים לרמה שלי.‬
‫כשאתה קומיקאי גרוע,‬ ‫אתה יכול להגיד מה שבא לך.‬
‫זה חופש אמיתי.‬
‫ראיתם לוזרים כאלה. הם יכולים לעוף.‬
‫כשמגיעים לרמה שלי,‬
‫באה עם זה אחריות.‬
‫סיפרתי פעם בדיחה גזענית אירונית בטלוויזיה.‬
‫למחרת קיבלתי מכתב מעריצים‬
‫מגזען לבן בג׳קסונוויל, פלורידה.‬
‫מצמרר.‬
‫הוא התחיל לשבח אותי.‬
‫״תודה רבה לך, אנתוני.‬
‫תודה שלא פגעת בגזע הלבן הנהדר.‬
‫תודה שלעגת לכל הגזעים האחרים,‬
‫כמו שצריך.‬
‫האם אוכל לתת לך מאה אלף דולר?‬
‫בוא לג׳קסונוויל, פלורידה,‬ ‫ותעשה הופעה פרטית בשבילי‬
‫ובשביל החברים הגזענים שלי.״‬
‫כתבתי לו תשובה מיד.‬
‫אמרתי, ״בשום אופן לא.‬
‫אתה ההפך מכל מה שאני מאמין בו,‬
‫חתיכת קמצן מסריח.״‬
‫ברצינות, אני מחשיב את עצמי לאדם מודרני.‬
‫אני משתדל לגלות סובלנות כלפי גזעים שונים,‬
‫תרבויות, דתות.‬
‫דתות פחות, אבל שני האחרים, בהחלט.‬
‫אבל אני לא תמיד במיטבי.‬
‫יש לי טעויות לפעמים.‬
‫לדוגמה,‬
‫בכל יום...‬
‫בכל יום, בלוס אנג׳לס,‬
‫השכן הלטיני שלי מנסה לדבר איתי.‬
‫אני לא מבין כלום.‬
‫תשעים אחוז מהזמן, אני מנומס.‬
‫אני מחייך ומהנהן.‬
‫אבל לא מזמן...‬
‫לא מזמן, הייתי עייף,‬
‫היה לי הנגאובר,‬
‫עישנתי גראס,‬
‫בלעתי חופן גלולות,‬
‫ולא הייתי במיטבי.‬
‫ופשוט קפץ לי הפיוז.‬
‫אמרתי ״היי, מניאק,‬
‫זאת אמריקה.‬
‫אני לא מדבר בשפת סימנים.״‬
‫עכשיו, זאת...‬
‫זאת...‬
‫בדיחה כיפית בעיניי.‬
‫אתם חושבים שאני עומד לצחוק על היספנים,‬
‫ואני שובר חזק שמאלה.‬
‫מכסח את הצורה לחירשים...‬
‫כמעט בלי שום סיבה.‬
‫חבר׳ה, דברים כאלה פשוט משמחים אותי.‬
‫אין הרבה דברים בחיים‬
‫שתמיד משמחים אותי.‬
‫דבר אחד...‬
‫דבר אחד שתמיד משמח אותי...‬
‫זה דבר שאני אוהב לראות.‬
‫אני אוהב כשזוגות נשואים מבוגרים...‬
‫אני אוהב כשזוגות נשואים מבוגרים מתים‬
‫בהפרש קטן אחד מהשני.‬
‫אני מת על זה.‬
‫אני גוזר את זה מהעיתון‬ ‫בכל פעם שאני רואה את זה.‬
‫בעיניי, אין דבר רומנטי יותר‬
‫מאותה קלישאה רומנטית: רצח והתאבדות.‬
‫באמת.‬
‫בעצם,‬
‫עכשיו שאני אומר את זה בקול רם,‬
‫אולי מדויק יותר‬
‫פשוט להגיד שאני אוהב רצח והתאבדות.‬
‫כי זה נכון.‬
‫שלא תבינו לא נכון,‬ ‫אני אוהב את כל ההתאבדויות.‬
‫אבל אני הכי אוהב רצח והתאבדות.‬
‫יש לי חברים שחוששים לגביי.‬
‫הם אומרים ״אנתוני, למה אתה כל כך‬ ‫בקטע של התאבדות? יש לך הכול״.‬
‫כן...‬
‫הכול חוץ מניסיון התאבדות מוצלח.‬
‫נכנסתי חזק לקטע של התאבדות‬ ‫אחרי האוניברסיטה,‬
‫כשעבדתי בקו החם למתאבדים.‬
‫רק לכמה ימים.‬
‫יום וחצי, למעשה. נפטרו ממני די מהר.‬
‫הם אמרו ״אנתוני,‬ ‫אנחנו חייבים לפטר אותך.‬
‫חצי מהאנשים שדיברת איתם‬
‫התאבדו בסוף״.‬
‫אמרתי ״חבר׳ה, זה לא הוגן.‬
‫רובם היו טעויות במספר״.‬
‫הפואנטה שלי...‬
‫הפואנטה שלי היא זו:‬
‫אתם צריכים להאמין לי.‬
‫תאמינו לי כשאני אומר לכם‬ ‫שאני מבין בהתאבדויות,‬
‫ושרצח והתאבדות זה במקום הראשון, לנצח.‬
‫כי מה עוד יש?‬
‫התאבדות בסיוע רופא?‬
‫תעיפו מפה ת׳חרא החלש הזה.‬
‫אתם צוחקים עליי?‬
‫התאבדות נוער?‬
‫התאבדות נוער? לא.‬
‫אוניברסיטה זה חשוב.‬
‫אני בקטע של...‬
‫אני בקטע של רצח והתאבדות.‬ ‫רצח והתאבדות זה הכי טוב.‬
‫נראה שאתם לא מאמינים לי.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני מקצוען.‬
‫אמכור לכם את זה.‬
‫אם אתה שומע שחבר שלך ג׳ף התאבד,‬
‫אתה הרוס כולך.‬
‫״אלוהים!‬
‫מה יכולתי לעשות‬ ‫כדי להציל את חבר שלי, ג׳ף?״‬
‫אם אתה שומע שחבר שלך ג׳ף‬ ‫רצח את אשתו והתאבד,‬
‫אתה רק חושב,‬
‫״ג׳ף לא עושה צחוק, אה?״‬
‫״אלוהים, ג׳ף!‬
‫לא ידעתי שהיה לו את זה.‬
‫הייתי צריך להפגין יותר כבוד כלפי ג׳ף.‬
‫ג׳ף היה בוס.‬ ‫הוא לא התכוון לנקות ת׳חרא הזה.״‬
‫זאת‬
‫רק סיבה אחת‬
‫שרצח והתאבדות זה כזה מדהים.‬ ‫אנשים, תקשיבו לי.‬
‫רצח והתאבדות‬
‫זה כמעט‬
‫פשע ללא קורבנות.‬
‫מותר...‬
‫מותר לך לרצוח את אשתך.‬
‫מותר לך לרצוח את בעלך.‬
‫אתם חייבים להיות נשואים, כי אחרת,‬
‫זה נראה מטורף. אבל...‬
‫מותר לרצוח את בן או בת הזוג,‬
‫בתנאי שמתאבדים מיד אחר כך.‬
‫ככה אין להם מה לעשות.‬
‫החשבון סגור. אתה מעל לחוק.‬
‫מה הבעיה של הקהל הזה הערב?‬
‫אתם מנסים להגיד לי‬ ‫שיש ביניכם כאלה שעדיין סקפטיים?‬
‫אתם אומרים שיש פה אנשים, עכשיו,‬ ‫שעדיין לא מאמינים לי‬
‫שרצח והתאבדות זה הדבר הכי טוב שיש?‬
‫טוב.‬
‫אז תחשבו על זה ככה:‬
‫אתה הולך ברחוב.‬
‫מישהו בא ומכניס לך אגרוף בפרצוף.‬
‫אתה תתלונן עליו במשטרה, בדוק.‬
‫אבל אם אתה הולך ברחוב‬
‫ומישהו ניגש, מכניס לך אגרוף בפרצוף,‬
‫ואז עושה צעד לאחור,‬
‫ומכניס לעצמו אגרוף בפרצוף...‬
‫״יום טוב לך, אדוני.״‬
‫נכון?‬
‫אפילו לא היית מספר לחברים שלך על זה.‬
‫רצח והתאבדות...‬
‫תסתמו!‬
‫רצח והתאבדות זה פשע ללא קורבנות‬
‫כל עוד לא משאירים ילדים.‬
‫צריך לרצוח גם אותם.‬
‫נכון, לשם כיוונתי כל הזמן הזה.‬
‫עכשיו,‬
‫אשאיר אתכם עם זה.‬
‫ואם ישבתם על הגדר לגביי, כך או אחרת,‬
‫אז אנא, חבר׳ה, אנא,‬
‫הרשו לי להפיל אתכם ממנה.‬
‫לפני כמה חודשים,‬
‫לפני כמה חודשים,‬‫ ‬‫לקחתי חברה שלי‬
‫לעשות הפלה.‬
‫תהיו איתי, כאן ועכשיו, אם זה הכיוון שלכם.‬
‫זה סיפור ארוך מאוד‬
‫ואמיתי מאוד.‬
‫לקחתי חברה לעשות הפלה. אל תדאגו,‬
‫אני לא הייתי האבא.‬
‫זה לא היה חשוב.‬
‫אני לא יודע אם עשיתם את זה פעם,‬
‫עזרתם למישהי לעשות הפלה. זאת טובה גדולה.‬
‫זאת טובה גדולה למישהי.‬
‫לא טובה קלה.‬
‫לא טובה קלה בכלל.‬
‫אל תבינו אותי לא נכון,‬ ‫אני הכי תומך בחופש ההפלות,‬
‫ובכל זאת...‬
‫כל הזמן שאני מסיע אותה,‬ ‫אני חושב לעצמי, ״לעזאזל,‬
‫חייבת להיות דרך טובה יותר‬
‫למצוא חומרים חדשים למופע״.‬
‫וכן,‬
‫כן, אמרתי שאני תומך בחופש ההפלות.‬
‫זה לא אומר שאני בעד הפלות.‬
‫יש אופציות אחרות.‬
‫אם את לא רוצה את התינוק שלך,‬ ‫את עדיין יכולה ללדת אותו,‬
‫להשאיר אותו‬ ‫ליד כל תחנת כבאים ברחבי המדינה,‬
‫והם ידרסו לך אותו.‬
‫זה נכון.‬
‫זה החוק.‬
‫מבחינתי, הם היו גיבורים‬ ‫עוד לפני ה־11 בספטמבר.‬
‫בדיחה ניו־יורקית כיפית בשבילכם.‬
‫עכשיו...‬
‫אנשים שומעים אותי מספר את הסיפור הזה,‬
‫ותמיד אומרים את אותו הדבר בדיוק:‬
‫״וואו, אנתוני. אתה חבר טוב.‬
‫מתאים לך לעזור ככה, אנתוני. אתה חבר טוב.״‬
‫תזדיינו. אני לא.‬
‫אני לא חבר טוב.‬
‫אני חבר אדיר.‬
‫אתם יודעים מה ההבדל?‬
‫חבר אדיר קם בשש בבוקר.‬
‫חבר אדיר נוסע אלייך הביתה.‬
‫חבר אדיר אוסף אותך,‬ ‫ומסיע אותך לעשות הפלה.‬
‫חברים טובים...‬
‫חברים טובים עושים בייביסיטר.‬
‫הקדשתי לזה הרבה מחשבה.‬
‫הרבה מחשבה.‬
‫ואני עדיין לא יודע: אם הייתי האבא,‬
‫האם הייתי מציע לשמור אותו?‬
‫אני חושב על הפתגם שתמיד אומרים:‬ ‫״מה אם התינוק שלך‬
‫יהפוך לאמן גדול באחד הימים?״‬
‫אני לא צריך תחרות כזאת.‬
‫שואלים אותי איך זה היה.‬
‫״איך זה היה, לקחת חברה לעשות הפלה?״‬
‫זה היה משעמם.‬
‫אני לא יודע למה חשבתי‬ ‫שזה יהיה כיפי ומלהיב.‬
‫אבל תאמינו לי,‬
‫היחיד שהיה מאוכזב יותר ממני ביום ההוא‬
‫היה התינוק. בסדר?‬
‫זה היה משעמם נורא.‬
‫ישבתי שם לבדי במשך שעתיים וחצי,‬
‫בחדר המתנה של מרפאת הפלות, משועמם בטירוף.‬
‫אני לא יודע אם הייתם פעם‬ ‫בחדר המתנה של מרפאת הפלות, אבל‬
‫המגזינים לא משהו.‬
‫המקום מלא בילדים, משום מה.‬
‫כלומר, חשבתי שהם ילדים.‬
‫מתברר שהם רוחות רפאים.‬
‫שזה משהו...‬
‫קצת שונה. אתם יודעים?‬
‫כן, זאת נקודת השיא של הסיפור.‬
‫אבל אני רק באמצע הדרך.‬
‫אז חיכיתי בחדר ההמתנה המון זמן,‬
‫והשתעממתי כל כך,‬
‫שאחרי כמה זמן,‬ ‫המחשבות שלי התחילו לנדוד,‬
‫והתחלתי לחשוב על הידידה שלי,‬
‫ועל מה שהיא עוברת מאחורי הדלתות.‬
‫ואז, כמעט מיד,‬
‫חזרתי לחשוב על עצמי.‬
‫וחשבתי, ״אנתוני,‬
‫מה תגיד לה כשהיא תצא משם?‬
‫תחשוב על משהו נחמד להגיד. תכין תכנית.״‬
‫כי לא אשקר לכם, פישלתי כשהיא נכנסה לשם.‬
‫לא הכנתי משהו נחמד. לא הייתה לי תכנית.‬
‫הרופא קרא בשמה,‬
‫היא קמה,‬
‫פנתה והסתכלה עליי פעם אחת אחרונה,‬ ‫וחטפתי פאניקה.‬
‫פשוט אמרתי...‬
‫״חסלי אותו שם.״‬
‫אני לא גאה בזה. בסדר?‬
‫אני רואה בזה כישלון טוטאלי.‬
‫החלק הכי גרוע, בבירור,‬
‫היה הכִּיף שנתתי לה. אני יודע את זה עכשיו.‬
‫וכן, היא הסתכלה עליי כמו על מניאק, אבל...‬
‫מי היא שתשפוט?‬
‫אבל עכשיו, הלחץ היה עליי.‬
‫לחשוב על משהו נחמד להגיד כשהיא תצא משם.‬
‫אבל אני לא טוב בזה.‬
‫זאת לא המומחיות שלי.‬
‫לחשוב על דברים נחמדים‬ ‫להגיד לאנשים בעת צרה.‬
‫האופציה הכי קרובה שהצלחתי לחשוב עליה‬
‫הייתה‬
‫״היי, ירדת במשקל?״‬
‫אני יודע.‬
‫תראו, גם בזה אני לא גאה. בסדר?‬
‫זה חסר תועלת.‬
‫אני לא יכול להגיד את זה לידידה שלי.‬ ‫זה חסר תועלת,‬
‫מלבד העובדה שזה הצחיק אותי.‬
‫ואז קלטתי ‬
‫שאני מצחקק לעצמי‬
‫בחדר ההמתנה‬
‫של מרפאת הפלות.‬
‫תפסתי את עצמי. עצרתי, הרמתי ראש,‬
‫וראיתי זוג יושב מולי.‬
‫הגבר הסיט את מבטו בגועל,‬
‫כאילו הוא רוצה ללכת איתי מכות.‬
‫אבל האישה רכנה קדימה ואמרה‬
‫״היי, אנתוני. מעריצה שלך.״‬
‫ואני תמיד מעריך את זה.‬ ‫אין זמן לא טוב לזה, ממש ככה.‬
‫כל שליש הוא טוב.‬
‫אחרי כמה דקות יצאה אחות,‬
‫ניגשה אליי,‬
‫הגישה לי ניירת ואמרה ״היי,‬
‫אתה כאן להפלה של ג׳סיקה?״‬
‫ובשלב הזה, הייתי משועמם כל כך‬
‫שפשוט נעמדתי בשיא המהירות ואמרתי,‬
‫״מה, זה לא אולטרסאונד?״‬
‫ואז צחקתי ממושכות.‬
‫כלומר...‬
‫ממש הטיתי את הראש אחורה.‬
‫אם אתם תוהים לגבי האחות, אל תדאגו.‬
‫היא הייתה ממש מקצוענית.‬
‫לא צחקה בכלל.‬
‫נשאר לי עוד קצת זמן בחדר ההמתנה,‬
‫וסוף סוף קלטתי. ״אנתוני,‬
‫אתה פשוט אדם נוראי.‬
‫ובחיים לא תחשוב על משהו נחמד‬ ‫להגיד לידידה שלך.‬
‫אז פשוט תן לה מתנה.‬
‫מתנה שתשפר לה את מצב הרוח.‬
‫ככה לא תצטרך להגיד כלום.״‬
‫אבל מה מביאים‬
‫למישהי שהרגע עברה הפלה?‬
‫לא היה לי מושג.‬
‫אז חיפשתי בגוגל.‬
‫אפשר לגגל את זה.‬
‫זה עבד.‬
‫קפץ אתר,‬
‫ואני שמח שקראתי בו. זה ממש עזר לי.‬
‫כי המחשבה הראשונה שלי,‬
‫מדליה רשמית, לא קיימת.‬
‫כן.‬
‫מתברר שמעולם לא היה דבר כזה.‬
‫כנראה חלמתי את זה.‬
‫המחשבה השנייה שלי:‬
‫פרחים.‬
‫פרחים זה תמיד טוב, נכון?‬
‫לא.‬
‫לא לדברי האתר הזה.‬
‫באתר היה כתוב לא לתת פרחים,‬
‫כי פרחים זה יותר מחווה רומנטית,‬
‫והיא צריכה לקחת אותם הביתה,‬ ‫לשים אותם במים...‬
‫״אל תעשה לה את זה ביום הזה.״‬
‫לפי האתר הזה,‬
‫פרחים הם המתנה הגרועה ביותר‬
‫שאפשר לתת למישהי‬
‫אחרי שהיא עושה הפלה.‬
‫שמעתי בעצתם באותו יום.‬
‫אני עדיין לא בטוח שאני מאמין בזה.‬
‫נראה לי שכולנו מסכימים‬ ‫שהמתנה הכי גרועה שאפשר לתת למישהי‬
‫אחרי שהיא עושה הפלה‬
‫זאת‬
‫קופסה לקחת הביתה.‬
‫תחשבו על משהו יותר גרוע‬ ‫ואשנה את הבדיחה המזורגגת.‬
‫התשובה היא ״קופסה לקחת הביתה״.‬
‫זאת מתנה לא במקום.‬
‫זה היה ממש דלי של מים קרים‬
‫ביום ההפלה. לא.‬
‫לפי האתר הזה, יש רק מתנה אחת.‬
‫יש רק מתנה הולמת אחת‬
‫אחרי שמישהי עושה הפלה,‬
‫והיא‬
‫סוקולנט.‬
‫אתם יודעים מה זה סוקולנט?‬
‫כי גם את זה הייתי צריך לגגל.‬
‫למי שלא יודע, סוקולנט‬
‫זה צמח מדברי, כמו קקטוס.‬
‫זה צמח שלא צריך מים.‬
‫זה צמח שמקבל חומרים מזינים מהאוויר.‬ ‫תן לה כזה.‬
‫אמרתי ״בשום אופן לא״.‬
‫לא הייתי עושה את זה לחברה שלי, ג׳סיקה.‬
‫לא הייתי אומר ״בבקשה, ג׳סיקה.‬
‫הנה עוד משהו שלא תצטרכי לטפל בו.״‬
‫לא הייתי עושה את זה. מה אני, מפלצת?‬
‫אז לא הבאתי לה כלום.‬
‫בסוף היא יצאה מהחדר.‬
‫לא נתתי לה כלום. לא אמרתי כלום.‬
‫פשוט קמתי,‬
‫נתתי לה חיבוק,‬
‫עזרתי לה להיכנס למכונית, הסעתי אותה הביתה,‬
‫וישבתי לידה, על הספה שלה,‬
‫וחיבקתי אותה בזמן שהיא בכתה.‬
‫הייתי חבר אדיר באותו יום.‬
‫כזה חבר אדיר שאפילו כעבור שעות,‬
‫אחרי שהיא הפסיקה לבכות,‬
‫נרגעה,‬
‫ושכחה מכל העניין לנצח,‬
‫עדיין הייתי שם, לצדה,‬
‫וכתבתי את כל הבדיחות האלה.‬
‫עכשיו,‬
‫החלק האהוב עליי‬
‫בסיפור אמיתי, שנמשך רבע שעה,‬
‫על להסיע ידידה שלי לעשות הפלה,‬
‫כסיומת למופעים שלי,‬
‫הוא התגובות השונות שאני מקבל מהקהל.‬
‫יש כאלה שצוחקים,‬
‫יש כאלה שמוּבכים,‬
‫יש כאלה שרואים עליהם שהם כועסים.‬
‫והאמת היא, חבר׳ה,‬
‫כל אלה הם אותו הדבר מבחינתי.‬
‫אבל התגובה הטובה ביותר,‬ ‫התגובה האהובה עליי שקיבלתי לסיפור הזה,‬
‫קרתה לפני כמה שבועות.‬
‫מישהי בשורה האחרונה קמה בביטחון רב,‬
‫וצרחה, ״סלח לי!‬
‫סלח לי, אנתוני,‬
‫אבל מה לעזאזל מצחיק כל כך בהפלות?״‬
‫ואמרתי ״גברת,‬
‫הרגע סיפרתי לך״.‬
‫תודה רבה לכם. הייתם קהל נהדר.‬
‫- לג׳סיקה, באהבה -‬